Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Sincronizare: AdySim
Hrăniți pinguinii. Doi dolari.
Animale.
- Acum, Skipper? - Nu încă, Private.
Trebuie să te lași greu,
să îi faci să te implore.
- Aici! - Hei, pinguinilor. Distracție!
Încep să simt o agitație ostilă din partea mulțimii.
- Îi vom pierde. - Bine.
Începeți giumbușlucurile adorabile.
Hai, hai, hai.
Execut mersul împleticit cu scuturări ale trupului ciudate dar cumva drăgălașe.
Mă prefac că îmi pierd echilibrul și cad cu fața în jos în piscină.
Pot să mă dau pe burtă.
Astăzi hai să fim și mai drăguți și mai pufoși, băieți.
Perfect.
Uite ce frumos ești.
Iar mărul ăsta de aici arată bine și el.
E momentul cu "nu hrăniți pinguinii".
Cum să mă bucur de micul dejun
când toți peștii sălbatici cu miros de pește îmi atacă
simțurile regale?
Cleștele de nas regal.
Poftim. Asta ar trebui să rezolve totul.
Măsurătoare de irezistibilitate.
Apetitul mulțimii pentru trucurile noastre drăgălașe are nivelul optim.
Frumos. "Loviți-i" cu scuturatul cozii.
Fără milă.
Și nu mai dați din coadă.
Lasă-i întotdeauna să-și dorească mai mult.
Am reușit.
Vin peștii.
Trei, doi...
Treziți-vă papilele gustative, băieți.
Ce sunt astea?
Cum e prada zilei, domnilor?
Cam... pute.
Peștii ar trebui să pută.
Nu, cred că se referă la celălalt "pute".
De bine sau de rău?
În moc clar de rău, domnule.
Ciudat. Nu miroase a pește. Deloc.
Ai dreptate.
Izul de pește nu mai există.
Vom sărbători sălbatic,
adică mai mult ca de obicei, știi ce vreau să spun?
Dar dacă nu este pește, atunci ce este?
Pare să fie un soi de compus din soia moleculară.
Ar trebui să mâncăm haleala asta?
Suntem pinguini, tipule. Ne trebuie pești, pești adevărați.
Teoretic, plăcintele astea respectă nevoile noastre nutriționale.
Băieți, să încercăm.
Poate e vorba despre un gust dobândit.
Bine.
O facem din nou.
Din nou.
Abandonați. Abandonați.
Ăsta trebuie să fie un soi de experiment ciudat,
o chestie unică, nu?
Suntem fermecători.
Sunt adorabili.
Ne e poftă de pește adevărat.
Trei zile, și ador viața asta.
Fără izul ăla împuțit de la mâncătorii de pește.
Vezi, Mort, sunt atât de fericit,
că am uitat pentru o clipă cât de dezgustător ești.
Uită-te la tine.
Pește.
67 de ore fără suculentul,
săratul pește de mare.
Nu mai pot îndura.
Nici eu.
Ceea ce vă voi arăta este strict secret.
Dă mai departe.
Scuze.
Nu știu cum au ajuns pozele din vacanță aici.
Asta e ținta noastră.
Un camion...
Un camion cu pește standard de la un restaurant.
Cum stăm cu spargerea codului?
Este o inscripție diabolic de isteață.
Am contractat serviciile unui specialist în supravegherea aeriană.
Primesc o parte din pradă, da?
Îți vei primi partea dreaptă, rozaliule.
Nu, niciodată.
Nu le putem permite să aducă înapoi izul feroce de pește
în regatul meu.
Adunarea.
Trebuie să faceți exact ce vă zic eu,
începând cu atenția completă
la ceea ce vă spun acum.
Chiar acum.
Acum.
Sunt Cârnăciorul Unu.
Sunt pregătit și operațional.
Ținta e în mișcare. Repet, ținta e în mișcare.
Recepționat, Cârnăcior Unu.
Ne îndreptăm către sud, apropiindu-ne de punctul de întâlnire.
Ținta o ia către est pe Strada 23.
Supravegherea aeriană operațională.
34 de secunde până la pește.
Câinele de Preerie Albastru și Câinele de Preerie Roșu sunt pe poziții.
Recepționat, mai sunt cinci, patru...
trei, doi...
unu.
Oprim ținta.
Puteți pătrunde.
Mergeți la pescuit.
Vreau confirmarea că în acel vehicul este mâncare.
Afirmativ, dar se pare că mâncarea suntem noi.
Ajutor!
Rezistați, Câini de Preerie.
Kowalski, supraveghează ținta.
O am în vizor, Skipper.
Sunt Cârnăciorul Unu. Anulăm misiunea?
Repet, anulăm misiunea?
Domnilor, suntem pinguini.
Simțim nevoia naturală de a ne hrăni cu fructele mării.
Așa ne-a construit mama natură.
Cine vrea să o scuipe în ochi pe mama natură?
Așa ziceam și eu.
Operațiunea are undă verde.
Ținta întoarce la dreapta pe Broadway. O trimit la punctul de extracție.
Ținta fixată.
Am pătruns.
Bine lucrat, băieți.
Avem suficient pește să ne ajungă pentru totdeauna.
Pește, pește...
pește!
O mică problemă.
Nu vă puteam permite să începeți iar să mâncați
peștele ăla împuțicios.
Plănuisem să-mi fac propriul meu plan plănuit cu grijă
ca să plănuiesc să furăm noi împuțicioșii.
Și planul meu a mers... după plan.
Am luat lăzile cu peștele adevărat
iar ale voastre sunt pline cu plăcintele de pește fals.
Bună încercare, lemurianule,
dar știu cât urăști mirosul de pește.
Mă așteptam la o astfel de mișcare,
de aceea am înlocuit lăzile înainte să te întorci la zoo.
Dar eu mă așteptam să te aștepți la asta,
așa că am schimbat lăzile în port
înainte ca peștele să fie încărcat în camion.
Nu contează, pentru că eu tocmai am schimbat lăzile
în timpul ultimului tău moment de rememorare.
Le-am înlocuit când tu spuneai că le-ai înlocuit.
Și eu le-am schimbat între ele ultima oară când ai clipit.
Dar eu m-am prefăcut că le-am înlocuit, așa că de fapt le-ai pus la loc.
- Dar am schimbat de două ori. - Și eu de trei ori.
- Le-am schimbat de un miliard de ori. - Eu la infinit,
așa că trebuie să taci puțin.
Chestia la care nu te așteptai este că eu sunt de fapt tu.
Bine lucrat, dar dacă ești eu,
atunci, prin eliminare, eu trebuie să fiu tu.
Poate. Poate.
Dar dacă tu ești eu și eu sunt tu, atunci amândoi suntem...
Ajunge.
Putem să le deschidem odată și să terminăm, vă rog?
Plăcinte cu pește? Sunt doar plăcinte cu pește fals.
Deci eu sunt câștigătorul.
Da? Așa cred.
Putem să primim un verdict oficial ca să mă bucur de satisfacția mea?
Dar unde sunt peștii adevărați?
Am o teorie.
Fraierilor.